Podíváme-li se na dolní část mozku, kterýjsme právě vyjmuli z lebky,
pak ve skutečnosti vidíme jen nepatrnou část středního mozku.
A přesto, jakjsem minulý týden demonstroval ve své přednášce,
odtáhneme-li opatrně spodní strany spánkových laloků,
můžeme spatřit horní část kmene mozku.
Tento tak zvaný mozkový kmen se skládá ze středního mozku,
zaobleného výběžku zvaného Varolův most,
a stonku, který se zužuje směrem dolů a nazývá se prodloužená mícha,
jež vychází z lebky velkým otvorem kosti týlní
a samozřejmě přechází do páteřní míchy.
Máte nějaké dotazy, než půjdeme dál?
Mám jednu otázku, doktore Frankensteine.
Fronkonstýne.
Promiňte?
Moje jméno - vyslovuje se "Fronkonstýn".
Ale copak nejste vnukem slavného doktora Victora Frankensteina,
který vykopával čerstvě pohřbené mrtvoly a z jejich orgánů tvořil...
Ano, ano.
Ano.
My všichni víme, čím ze zabýval.
Ale raději bych se zapsal do dějin svým skromným přínosem do vědy,
a ne svým náhodným vztahem
k slavnému... cvokovi.
A teď, nemáte-li námitky, si můžeme si vyslechnout váš dotaz.
Nejsem si jist, zda chápu rozdíl
mezi reflexními a volními nervovými impulsy.
Výborně. Jelikož dnešní laboratorní práce má demonstrovat právě tento rozdíl,
rovnou se do ní pustíme.
Tady pan Hilltop, s nímž jsem nikdy předtím nepracoval
a který ode mne nedostal žádné pokyny,
laskavě nabídl své služby pro dnešní demonstraci.
Pane Hilltope, mohl byste seskočit a postavit se vedle tohoto stolu?
Pěkný seskok.
Pane Hilltope,
mohl byste pozvednout levé koleno?
Právě jste byli svědky volního nervového impulsu.
Začínájako stimul z kůry mozkové
a prochází mozkovým kmenem do příslušných svalů.
Pane Hilltope, můžete koleno spustit.
Reflexní pohyby se vykonávají nezávisle na vůli
a přenášejí se po dráhách,
které procházejí mezi periferní a centrální nervovou soustavou.
Ty smrdutej žlutej parchante.
Tyto impulsy si sami neuvědomujeme.
Ani od nich nepožadujeme, aby prováděly stahy svalů.
A přesto, jak vidíte, pracují samy od sebe.
Co když však zablokujeme nervový impuls působením lokálního tlaku,
což Ize provést pomocí obyčejné běžné kovové svorky
přímo na uzlu posteriorních nervových kořenů
řekněme po dobu... pěti, šesti sekund?
Cože, ty zasranej parchante!
Jak vidíte, veškerá komunikace je přerušena.
Navzdory naší mechanické velkoleposti,
nebýt tohoto nepřetržitého toku motorických impulsů
bychom se zhroutili
jako svazek brokolice.
Závěrem bych vás rád upozornil...
- Dejte mu dolar navíc. - Dolar navíc. Ano, pane.
...že každé mimořádné poranění
nervového kořene je vždy vážné.
Jakmile se totiž přetne nervové vlákno,
nikdo, ani na nebi ani na zemi,
mu již nenavrátí život.
Poslední dotazy, než skončíme?
Doktore Frank...
- Fronkonstýne... - Ano?
Je pravda, že Darwin uchovával kus vermicelli ve skleněné nádobě,
dokud se nějakým mimořádným způsobem
nezačal skutečně pohybovat volním pohybem?
Myslíte červa vormicelli nebo druh těstovin?
Samozřejmě červa.
Ano. Myslím, že jsem o tom případu něco četl jako student.
Nesmíte však zapomínat, že červ, až na několik výjimek,
není lidská bytost.
Nebylo to však podstatou práce vašeho dědečka, pane?
Oživování mrtvé tkáně?
Můj dědeček byl velmi nemocný člověk.
Ale copakjako jeden z Fronkonstýnů nejste ani trochu zvědavý?
Copak vás vůbec neláká přivést k životu to, co již bylo jednou mrtvé?
Mluvíte tu o nesmyslném blouznění šíleného mozku. Co je mrtvé, je mrtvé.
Ale vezměte si, co už lidstvo dokázalo se srdcem ajátry.
Srdce ajátra, to je hračka. Já hovořím o centrální nervové soustavě.
- Ale pane... - Jájsem vědec, ne filosof!
To dřív oživíte tenhle skalpel než opravíte
poškozenou nervovou soustavu.
- Ale co dílo vašeho dědečka? - Dílo mého dědečka bylo pošahané!
Mě nezajímá smrt.
Mně jde pouze o zachování života!
Hodina...
...je...
...u konce.
Doktore Frankensteine...
Fronkonstýne.
Jmenuji se Gerhart Falkstein.
Ujel jsem 5 tisíc mil, abych vám předal poslední vůli vašeho pradědečka.
Barona Beauforta von Frankenstein.
Ach, můj sladký miláčku.
Ach, moje nejdražší lásko. Budu počítat každou hodinu tvé nepřítomnosti.
- Ach, miláčku, já také. - Na ústa ne.
Jdu na ten večírek u Nanny a Nicka. Nechci si rozmazat rtěnku.
- Jistě chápeš. - Ovšem.
Nastupovat!
- Božínku. - Myslím, že je čas.
Freddy, miláčku.
Ach, jak mohu říct za pár minut, co mi trvalo celý život pochopit?
- Nezkusíš to aspoň? - Tak dobrá.
Jsem vaše, pane.
Jsem tvá, zcela tvá. Co víc mohu dodat?
- Moje sladká lásko... - Vlasy. Jsou čerstvě upravené.
Promiň.
- Doufám, že máš rád tradiční svatby. - Raději mám tradiční svatební noci.
- Jsi nenapravitelný. - Znamená to, že...
...mě miluješ? - To bych řekla.
- Ach, májediná lásko. - Miláčku, to je sametové.
Drahoušku, je to sametové.
Ne, ty šaty jsou sametové. Snadno se mačkají.
Všichni nastupovat!
To je zas ten hrozný chlap.
Tak si pospěš, než se tady přede všemi ztrapním.
Ach, moje nehty!
Promiň.
- Sbohem, miláčku. - Sbohem, Freddy.
Miláčku.
- Harry, už si to zase rozdávali. - A co s tím mám podle tebe dělat?
Každý den.
Tak ho nech. Nech ho.
Cestující do New Yorku budou vystupovat.
Promiň, chlapče. Je tahle stanice Transylvánie?
Ja, ja. Kolej 29.
Mohu vám vyčistit boty?
Ne, děkuji.
Doktor Frankenstein?
Frankonstýn.
Vy si ze mě utahujete.
Ne. Vyslovuje se to Frankonstýn.
Říkáte taky Frodorick?
Ne. Frederick.
Tak proč to není Frodorick Fronkonstýn?
Není, je to Frederick Fronkonstýn.
Aha.
- Vy jste jistě Igor. - Ne. Vyslovuje se to Aj-gor.
- Ale mně řekli, že je to Igor. - Tak to se tedy spletli, ne?
Poslal vás sem Herr Falkstein, že?
Ano. Můj dědeček kdysi pracoval pro vašeho dědečka.
- To je hezké. - Ovšem sazby se od té doby zvýšily.
Ovšem. Jsem si jist, že spolu budeme dobře vycházet.
Promiňte. Já...
Víte, nechci vás uvést do rozpaků, ale jsem poměrně vynikající chirurg.
Možná bych vám mohl pomoci s tím hrbem.
Jakým hrbem?
Pojďme.
S dovolením, pane.
Mnohokrát děkuji.
Běžte takhle.
Takhle.
Myslím, že to bude pohodlnější vzadu.
- Co to bylo? - To bude Inga.
Herr Falkstein se domníval, že budete možná dočasně potřebovat laborantku.
Vítejte. Chtěl byste se poválet na seně?
Je to sranda.
Válet se, válet se na seně.
Já se někdy bojím blesku.
Je to jen atmosférický výboj.
Toho se nemusíte bát.
Vlkodlak.
Vlkodlak?
- Tamhle. - Cože?
Tam vlk.
Tam hrad.
Proč takhle mluvíte?
- Myslel jsem, že si to přejete. - Ne, nepřeji si to.
Jak chcete. Mně je to jedno.
No...
Tamhle to je.
Tam jsme doma.
To jsou ale klepadla.
Děkuji vám, doktore.
Ale to je v pořádku.
Takjsme tady.
Jájsem Frau Blücher.
Jen klid!
Těší mě. Jájsem doktor Fronkonstýn.
Tohle je má asistentka. Ingo, seznamte se - Frau Blücher.
Nevím, co to do nich vjelo.
Pokoje máte připravené, Herr Doktor.
Pojďte prosím za mnou.
Aj-gore, jakmile budete hotov, můžete prosím přinést zavazadla?
Ano, pane.
Až po vás, Frau Blücher.
Blücher!
Následujte mě, prosím.
Držte se blízko svíček.
Schodiště je tu zrádné.
Und tohle je váš pokoj. Býval to pokoj vašeho dědečka Victora.
Rozumím.
Je tady poměrně hodně knih.
Bývala to Victorova...
...baronova lékařská knihovna.
- A kde je jeho soukromá knihovna? - Nevím, co tím myslíte, pane.
Tyto knihy jsou velmi všeobecné. V knihovně je může mít kdejaký doktor.
Já o jiné knihovně nevím, doktore Frankenstone.
- Fronkonstýne. - Fronkonstýne.
Však uvidíme.
Dobrou noc.
Přeje si pan doktor před spaním skleničku brandy?
Ne. Děkuji.
Trochu teplého mléka...
...snad?
Ne, mnohokrát vám děkuji.
Ne, díky.
Ovaltinu?
Nic.
Děkuji vám.
Jsem poněkud unaven.
Tak to vám popřeji... dobrou noc.
Dobrou noc!
Dobrou noc, miláčku.
Dobrou noc, Herr Doktor.
Dobrou noc, Frau Blücher.
Ne, ne, ne...
Já nejsem žádný Frankenstein.
Jájsem Fronkonstýn.
Nezkoušej to na mě!
Já nevěřím na osud.
A neřeknu to.
Dobrá, vyhrál jsi. Vzdávám se.
Řeknu to. Řeknu to. Řeknu to.
Osud. Osud.
Není před ním úniku.
Osud. Osud.
Není před ním úniku.
Osud. Osud...
Není před ním...
Doktore Fronkonstýne, probuďte se.
- Co se děje? - Měl jste noční můru.
- Co je to za podivnou hudbu? - Nemám potuchy.
Ale zdá se, že vychází
zpoza knihovny.
Zpoza knihovny...
Podala byste mi ten župan?
Mělajste pravdu. Vychází to zpoza té zdi.
Kde je to?
- Kde je to? - Co?
Musí tu být nějaké zařízení. Kdybych jen našel spouštěcí mechanismus...
Ale, ale.
Tady je to ještě hlasitější. Můžete mi podat tu svíčku?
Dejte tu svíčku nazpět.
V pořádku. Myslím, že jsem na to přišel.
Vyndejte svíčku ajá zablokuji knihovnu svým tělem.
Pozorně mě poslouchejte.
Nedávejte tu svíčku nazpět.
Ze všech sil
zatlačte na druhou stranu knihovny.
Je to naprosto jasné?
Myslím, že ano.
Výborně, děvče.
Dejte tu svíčku nazpět.
Ach, podívejte, doktore. Chodba.
Ta hudba vychází zezdola.
- Raději se tam podívám. - Doktore, vezměte mě s sebou, prosím.
Nechci tady nahoře zůstat sama.
Tak dobrá. Zapněte si župánek a pojďte za mnou.
Ach, doktore. Svíčka...
Dobrý nápad. Zkusíme tuhle.
Počkejte!
Nebojte se. Je to jenom krysa.
Špinavá, slizká krysa.
Dobrotivý Bože!
3 ROKY PO SMRTI
2 ROKY PO SMRTI
6 MĚSÍCŮ PO SMRTI
Já-já-já-já-já-já
nemám nikoho
a nikomu na mně nezáleží
- Aj-gore. - Frodoricku.
Jakjste se sem dostal?
Výtahem najídlo. V horní kuchyni jsem zaslechl podivnou hudbu,
a takjsem se vydal za ní dolů.
Říkejte tomu třeba... předtucha.
- Musel tady býtještě někdo. - Vypadá to tak.
A tamhle jsou jediné další dveře.
Počkejte, pane.
Mohlo by to být nebezpečné.
Běžte první.
Copak tady není žádné světlo?
Tamhle jsou dva nechutné vypínače, ale já se jich první nedotknu.
Čert aby vás vzal.
Příliš pozdě.
Tak tady se to všechno odehrálo.
Jen pomyslete. Mrtvý mozek připravený znovu žít v novém těle.
Podívejte. Žádná krev, žádné tlení.
Jenom pár stehů.
- Zapněte hlavní vypínač. - Ano, pane.
Taková špína a nepořádek.
Já nevím. Když se to vymaluje, přidá něco květin, pár polštářů...
Zdá se, že náš záhadný houslista zmi... z...
- Zmi... co? ...zel.
Zpod těch dveří vychází světlo.
Pojďte za mnou.
Doktore, podívejte!
Aha... Tím se vysvětluje ta hudba.
Ještě jsou teplé.
Ale kdo na ně hrál?
To nevím.
Ale aťto byl kdokoli, teprve před chvilkou típnul doutník.
Děje se tu cosi podivného.
Co je to za místnost?
Hudební salónek?
Ale vždyť jsou tady jenom knihy a papíry.
Knihy a papíry?
Ano!
To je dědečkova soukromá knihovna. Určitě.
Podívejte! Podívejte se na tohle.
JAK JSEM TO DOKÁZAL Napsal Victor Frankenstein
"...až jednou, uprostřed této temnoty, se přede mnou náhle rozbřesklo světlo.
Světlo tak zářivé a úchvatné, a přitom tak prosté.
Záměna pólů z plus na minus
a z minus na plus.
Zcela sám jsem úspěšně odhalil tajemství navrácení života.
Ne, ještě mnohem více...
Já sám jsem získal schopnost navracet život
neživé hmotě."
To by mohlo fungovat.
- Uzenáče? - Děkuji vám, doktore.
"Jelikož malé rozměry součástí brzdily mou rychlost,
rozhodl jsem se vytvořit bytost gigantických rozměrů."
Pochopitelně.
Tím by se vše zjednodušilo.
Jinými slovy,
jeho žíly, nohy, ruce i tělesné orgány by musely mít větší rozměry.
Přesně tak.
To by měl i obrovský Schwanzstück.
To se rozumí samo sebou.
To bude jistě velmi populární.
Takže. Snažíme se vytvořit bytost vysokou zhruba dva metry,
jejíž všechny rysy jsou přirozeně nebo po vnějším zásahu přiměřeně velké.
Něco jako...
...tohle.
No ne...
Docelajste to trefil.
Hrubé, ano, primitivní, ano, možná i groteskní,
ale cosi nevysvětlitelného mi říká,
že tohle by mohl být náš člověk.
Dobrá, dobrá.
Pro lidi jako on je to až příliš dobré.
Schovej se, blázne.
Teď.
To je ale špinavá práce.
- Mohlo by to být horší. - Jak?
Mohlo by pršet.
Rychle.
Chcete pomocnou ruku?
Ne, díky. Už jednu mám. Ale i tak vám děkuji.
Ještě okamžik, pane.
Znám tady v okolí každého, ale vaši tvář jsem dosud neviděl.
Můžete se mi představit?
Ano. Jsem doktor Frederick Fronkonstýn a právě jsem dorazil z Ameriky.
Ano, pane. Slyšel jsem, že jste tady.
Jájsem konstábl Henry, pane. Rád vás poznávám.
Velice mě těší, konstáble.
Ale vždyť jste na kost promrzlý, pane.
Potřebujete se ohřát u teplého krbu.
A doušek něčeho ostřejšího by taky neuškodil, že?
To je to pravé ořechové.
Jestli máte všechno pevně v rukou, pane, tak se s vámi rozloučím.
Mnohokrát děkuji, konstáble.
Vždy k vašim službám, pane.
- Dobrou noc, konstáble. - Dobrou noc, pane.
Ach, jakýje to úžasný pohled.
Jaká hluboká a velebná noc.
K tak exemplárnímu tělu
potřebujeme už jen stejně velkolepý mozek.
- Víte, co dělat? - Mám celkem dobrou představu.
Výborně.
Nemíval jste... Nemíval jste to na druhé straně?
- Co? - Ten váš...
To nic.
- Máte to jméno, které jsem vám dal? - Zapsal jsem si ho.
- H. Delbruck. - Hans Delbruck.
DEPOZITÁŘ MOZKŮ
PO 17.00 HOD. PROSTRČTE MOZKY OTVOREM VE DVEŘÍCH
HANS DELBRUCK VĚDEC A SVĚTEC
TENTO MOZEK NEPOUŽÍVAT! ABNORMÁLNÍ
- Je ohyzdný. - Je krásný.
Aje můj.
Pospěšte si. Bojujeme s časem a s živly.
- Jste připraven? - Jste si jist, že to dělali takhle?
Ano. Je to vše zapsané v poznámkách.
Teď draky přivažte a co nejrychleji se vraťte dolů.
K čemu ten spěch?
Mohl by vás zabít elektrický výboj. Rozumíte?
Říkám: "Mohl by vás zabít elektrický výboj."
Rozumíte?
Rozumím, rozumím. Proč tak křičíte?
Přivázal jste...
- Přivázal jste draky? - Ovšem.
Dobrá. V pořádku.
- Zkontrolujte generátor. - Ano, pane.
Aj-gore,
- otevřete ventil na hlavním kole. - Ano, pane.
Umíte si představit mozek Hanse Delbrucka v tomhle těle?
Ach, Fredericku.
Právě nastal náš čas.
Nuže, drahá...
Jste připravena?
Ano, doktore.
Tak mě pozvedněte.
Teď? Přímo tady?
- Ano, ano. Zvedněte plošinu. - Ach, plošinu.
Plošinu. Ja... ano.
Od onoho osudného dne, kdy se smrduté kusy slizu
poprvé vydrápaly z moře a zvolaly k chladným hvězdám:
"Jsem člověk,"
měli jsme vždy největší hrůzu z vědomí vlastní smrtelnosti.
Ale dnes v noci
vrhneme rukavici vědy
do hrůzné tváře samotné smrti.
Dnes v noci
vstoupíme na nebesa.
Vysmějeme se zemětřesení.
Budeme poroučet hromu
a pronikat
do samotného lůna nepřístupné přírody.
Až dám pokyn, zapněte první vypínač.
Jak přikážete, pane.
Připravte se.
Pozor.
Teď!
Zapněte druhý vypínač.
Zapněte třetí vypínač.
Třetí vypínač snad ne?
Zapněte ho, povídám. Zapněte ho!
Život.
Život, slyšíš mě?
Dej mému stvoření
život!
Všecko vypněte a spusťte mě dolů.
Nic.
- Ach, doktore. To je mi líto... - Ne, ne.
Hlavu vzhůru.
Pokud nás věda vůbec něco učí,
pakje to přijímat neúspěchy
stejně jako úspěchy
s důstojností
a neokázalostí.
Parchante mizerná. Já si to s tebou vyřídím.
Cos mi to udělal?
- Cos mi to udělal? - Doktore, přestaňte!
Vždyť ho zabijete!
Já nechci žít.
Důstojnost a neokázalost.
Maminko!
Ale to je pitomost! Říkám vám, že tenhle člověk je jiný.
Stačí s ním promluvit, a hned to poznáte.
Ano?
Je to Frankenstein!
A ti jsou všichni stejní.
Mají to v krvi. Tomu se neubrání.
Všichni vědci jsou stejní.
Tvrdí, že pracují pro naše dobro.
A ve skutečnosti chtějí ovládnout svět.
To by stačilo. Nedopustím, aby se nám ze schůze stala volná tribuna.
Vaše obviněníjsou velice vážná,
a pro nás starší i mnohem bolestnější, neboť dosud trpíme noční můrou
z pěti předchozích případů.
Ještě jsme nedali slovo muži, který dokáže situaci posoudit objektivně.
Inspektore Kempe.
Můžete nám k tomu něco říct?
Srocení lidu je nepěkná věc
und jakmile jednou začne,
je malá šance, že bude zkroceno
bez krveprolití.
Myslím, že než se vydáme zabíjet,
měli bychom si být zatraceně jisti důkazy.
Und...
...měli bychom si ověřit skutečnost,
zda mladý Frankenstein skutečně
kráčí f šlapějích sfého děda.
Cože?
Kráčí f šlapějích sfého děda. F šlapějích.
Aha, v šlépějích.
Myslím si,
že by bylo vhodné,
abych milého doktora poctil malou návštěvou
und pěkně v klidu si s ním popovídal.
Reputace.
Ale doktore. Nesmíte se tak trápit.
Musíte na to přestat myslet.
Jen se podívejte. Ani jste se nedotkl jídla.
Tak tady máte.
Teď jsem se ho dotkl. Jste spokojená?
Víte... Nikdy nezapomenu na svého otce.
Když se mu stalo něco podobného... co mi tehdy říkal.
A co vám říkal?
Co k čertu ve dne v noci vyvádíš v té koupelně?
Proč odtamtud nevypadneš a nedáš šanci někomu jinému?
Ale možnáje to takhle lepší.
Ubohý hromotluk bez života.
Možnáje mu tak lépe.
Co je to?
Schwarzwälder Kirschtorte.
Chutná vám? Já nejsem moc na sladkosti, ale tohle je vynikající.
S kým to mluvíte?
S vámi. Právě jste zamlaskal, a takjsem myslel, že vám ten dort chutná.
Jájsem nemlaskal. Jen jsem se ptal, co to je.
- Ale mlaskal. Já to slyšel. - To jsem nebyl já.
Já to taky nebyla.
No tak se na to podívejme. Pokud jste to nebyl vy, ani vy, jako že ne...
Žije to. Je to živé.
Žije to!
Ustupte.
Zdravíčko.
Dám ti svobodu.
- Je připravený sedativ? - Ano, doktore.
Chci, aby ses
posadil.
Postav se na nohy.
Jen do toho.
A teď jdi.
Doktore, já mám strach.
Nemějte obavy.
Dobře.
Co to je? Co se děje?
Rychle. Dejte mu ten...
Co? Co mu mám dát?
Tři slabiky. První slabika - zníjako...
Med. Zní to jako med.
Led... Sed...
Sed.
- Sed. - Sed.
Druhá slabika - krátké slovíčko.
Ten, ta, to...
A...
- Sed a... - Sed a...
Sprosté slovo. Řekl sprosté slovo.
Zní to jako...
Piv. Piv.
Sed... Sed a piv... Dejte mu sed a piv.
Aha, tiv... tiv... Sedativ.
Máme to.
Sed a piv?
Ach, Fredericku. Jste v pořádku?
Ano.
- Omluvíte mne na okamžik, drahá? - Ovšem, doktore.
Aj-gore...
- Mohu si s vámi promluvit? - Ovšem.
- Nesednete si? - Děkuji.
Ne, ne. Tady nahoru.
Děkuji.
Tak tedy, ten mozek, co jste mi dal...
To byl mozek Hanse Delbrucka?
- Ne. - Dobrá.
Mohl byste mi říct...
...čí mozekjsem tam dal?
- A nebudete se zlobit? - Nebudu se zlobit.
Nějaké Abby.
Nějaké Abby...
- Jaké Abby? - Abby Normální.
Abby Normální...
Jsem si skoro jist, že se takjmenovala.
Chcete říct, že jsem dal abnormální mozek
230 centimetrů vysoké
a 140 centimetrů široké
gorile?
To mi chcete říct?
Rychle, rychle. Dejte mu ten...
Co?
Tři slabiky, ano.
To bych rád věděl, kdo sem jde tak pozdě.
Ingo, rychle. Podívejte se, kdo to je.
A vy... položte tu věc nazpět na operační stůl.
A pevně ho tam připoutejte.
- Kam jdete? - Umýt se. Musím vypadat normálně.
Všichni se musíme chovat normálně.
Monstra!
Vynikající trefa.
Tohle je 20. století, Kempe. Monstra jsou pasé, stejně jako duchové a skřítci.
Ne však pro dobré lidi v této vesnici, Herr Doktor.
Pro ně
je to velice reálná věc.
Zvláště když... v tomto domě sídlíjeden z Frankensteinů.
Hezké seskupení.
Děkuji vám.
Nepomyslel bych, že inteligentní člověk jako vy skočí na tyhle pitomé pověry.
Mě neznepokojují pověry, Herr Doktor, ale spíš geny
a chromozomy.
- Pitomost. - To si můžete myslet vy, ale tohle je
Transylvánie.
Und vy jste
Frankenstein.
Zdá se... že vás tento rozhovor neobyčejně rozrušil.
Ani v nejmenším.
Připadá mi jen úžasně zábavný.
Takže jsme se pobavili.
A teď, když dovolíte, inspektore, jsem poněkud unaven.
Takže
mohu vyřídit vesničanům, že je zcela ujišťujete o tom,
že nemáte sebemenší zájem pokračovat v díle svého dědečka?
Mohu to považovat za souhlas?
Tak dobrá.
- Dokážete si sám najít cestu ven? - Samozřejmě.
Na shledanou příště... Herr Baron.
Ano. Přijďte kdykoli, máme vždy otevřeno.
Ach, Victore.
Victore...
Dokázali jsme to.
Já tě pustím na svobodu.
Líbilo by se ti to, meine Seuchekopf?
Chtěli ti ublížit.
Ale já ti pomůžu.
Díky Bohu, že to máme za sebou.
Frau Blücher.
Stůjte. Nepřibližujte se.
- Co to děláte? - Já ho pustím na svobodu.
Ne. Ne, to nesmíte.
Ano.
Zbláznilajste se? Vždyť vás zabije.
Ne, nezabije. Tenhle ne.
Je krotkýjako ovce.
Ustupte. Ustupte. Pro smilování boží, vždyť má prohnilý mozek.
Není prohnilý. Je to dobrý mozek.
Je prohnilý, věřte mi. Prohnilý.
Mozkum prohnilum.
Já se nebojím. Já vím, co má rád.
To je ta hudba.
Ano. Máte to v krvi. Všichni Frankensteinové to mají v krvi.
Proniká to do duše, jsou-li slova marná.
Váš dědeček to hrával bytosti, kterou tvořil.
- Takže celou tu dobu jste to byla vy. - Ano.
- Vy jste v noci hrála tu hudbu. - Ano.
- Abyste nás dostala do laboratoře. - Ano.
- Ten doutník v popelníku byl váš. - Ano.
A vy jste také nechala dědečkovu knihu ležet tak, abych ji našel.
Ano.
- Abych tak... - Ano.
- Takže vy a Victorjste byli... - Ano.
Ano! Jen to řekněte!
Byli jsme milenci.
Teď ho už nikdy nechytíte.
Je svobodný. Slyšíte?
Svobodný.
Je pryč.
Pryč!
Musíme ho najít, rozumíte?
Musíme ho najít, než někoho zabije.
Co jsem to provedl?
Ach, Bože na nebesích.
Co jsem to provedl?
Ach, miluji můj krásný kvíteček
Ach, miluji můj kvíteček
To monstrum je na svobodě...
Prkna musí být těsně u sebe.
Hotovo.
Díky Bohu, že jsi dala Helgu spát.
Když jde o monstra, nic neriskuji. Vzpomínáš si, co se stalo naposledy.
Ale taťko, přece jsem ti říkala, že obracím Rostbraten, nepamatuješ si?
Prosilajsem tebe, abys dal Helgu...
Ty...
Pošli jí pusu a dej jí sbohem.
Ajéje. Další už nemáme.
Co tam hodíme teď?
Možná byla v koupelně, když ses tam byla podívat.
Ale jájsem se nebyla podívat nahoře. Myslelajsem si, žes tam byl ty.
Ty ses nedívala nahoře?
Sedni si.
Sedni si!
Nic víc nežádám, než malou návštěvu.
Dočasného společníka, aby mi pomohl přečkat pár hodin osamělého života.
Děkuji ti, Pane. Děkuji.
Ach ne, ne, ne. Nemluv. Nic neříkej.
Ó, mé potěšení a odměna z nebes.
Tys byl jistě nejvyšší z celé třídy.
Já se jmenuji Harold a žiji tady zcela sám.
Jak se jmenuješ ty?
Nerozumím.
Ne...
Odpusť mi.
Neuvědomil jsem si, že jsi němý.
Vidíš, jaké jsou plány nebeské.
Já ubohý slepec, a ty němý tvor.
Neuvěřitelně velký němý tvor.
Ty máš ale ledovou ruku, dítě.
Co bys řekl na misku polévky?
Já vím, co to znamená, být zmrzlý a hladový...
Ano...
Ajak moc znamená trocha vlídnosti od cizího člověka.
Mohu nalévat polévku?
Tak nastav misku.
Ach, můj příteli...
Ani nevíš, co pro mne tvá návštěva znamená.
Jak dlouho jsem čekal na potěšení z jiné lidské bytosti.
Někdy jsme natoli zabráni do světských věcí,
že zapomínáme na prostá potěšení,
kterájsou základem skutečného štěstí.
A co takhle trochu vína k polévce?
Dobrá, dobrá.
Dobrá. Ano.
Počkej!
Ještě přípitek.
Přípitek na dlouhé přátelství.
Tys ale musel mít hlad.
A teď malé překvapení.
Pro mimořádnou příležitostjsem šetřil...
...doutníky.
Vezmi si jeden.
Cože?
Ne, ne, ne.
Oheň je dobrý.
Ano, oheň je náš přítel.
Ano. Předvedu ti to.
Vidíš?
Máš doutník?
Ukaž. Ukaž.
Dobře.
A teď, teď, teď...
Podrž ho takhle. A teď
nevdechuj, dokud se špička nerozhoří.
Počkej.
Kam jdeš?
Chtěl jsem ještě udělat espreso.
Teď!
Rychle, dejte mu sedativ.
Odpadl.
Já vím.
Jdu dovnitř. Podejte mi tu svíčku.
- Ne. - Ano.
Láska
je to jediné, co může tuhle ubohou bytost zachránit.
Ajá ho přesvědčím, že je milován,
i kdyby mě to mělo stát život.
Ať uslyšíte cokoli, ať vás budu sebenaléhavěji prosit,
ať budu sebehrozněji křičet,
neotvírejte dveře, nebo zmaříte veškeré mé úsilí.
Rozumíte?
Neotvírejte dveře.
Ano, doktore.
Dobře se mi s vámi pracovalo.
Pusťte mě ven. Pusťte mě ven. K čertu, pusťte mě ven.
Co je to s vámi, lidi? Jen jsem žertoval.
To už ani nepoznáte žert?
Ježíši Kriste. Pusťte mě ven!
Otevřete ty zatracený dveře nebo vám zkopu ty vaše prohnilý palice.
Maminko!
Zřejmě...
Ahoj, krasavče.
Víš, že jsi docela fešák?
Lidi se ti smějou.
Lidi tě nenávidí, ale proč vlastně?
Protože na tebe žárlí.
Podívejte se na ten chlapecký obličej.
Podívejte se na ten sladký úsměv.
Mluvíte o fyzické síle?
Mluvíte o dokonalých svalech?
Mluvíte o olympijském ideálu?
Jsi Bůh!
A poslouchej mě...
Ty nejsi zlý.
Jsi dobrý!
Tohle je hodný chlapec.
Je to dobrý chlapec.
Je to matčin andílek.
A chci, aby celý světjednou provždy
a bez ostychu věděl,
že ho milujeme.
Budu tě učit.
Ukážu ti, jak chodit, jak mluvit, jak se pohybovat, jak přemýšlet.
Společně,
ty ajá,
přineseme vědě ten největší dar
od objevu ohně!
Doktore Fronkonstýne, jste v pořádku?
Jmenuji se...
...Frankenstein!
DR. F. FRANKENSTEIN PREZENTUJE STVOŘENÍ
'NOVÝ PŘEKVAPIVÝ EXPERIMENT OŽIVENÍ'
Ctihodní kolegové, dámy a pánové.
Dnes mám tu velkou čest
představit vám člověka, jehož rodinné jméno bylo kdysi
chvalně
i nechvalně proslulé.
Dovolte, abych vám představil doktora barona Friedricha von Frankensteina.
Kolegové věd...
...ci... a neurochirurgové, dámy a pánové.
Před pár týdny jsem jako vědec z prostředí
stejně konzervativního a tradičně uznávajícího vědecká faktajako vy
zahájil experiment, i když to možná zní neuvěřitelně,
s oživováním mrtvé tkáně.
To, co vám dnes nabízím, je možná
brána k nesmrtelnosti.
Dovolte, abych pro potěchu intelektu i filosofického ducha představil
Stvoření.
Zůstaňte laskavě na svých místech.
Nejsme přece děti. Jsme vědci.
Ujišťuji vás, že se nemáte čeho obávat.
Nejprve si vám dovoluji předložit k posouzení
neurologickou ukázku primárních mozkových funkcí.
Rovnováhu a koordinaci.
Kráčej z paty na špičku.
Pozpátku.
Dámy a pánové, Stvoření vám předvedlo jednoduchou motorickou činnost,
ale abychom mohli vidět následující ukázku, musíme po špičkách vstoupit
do říše geniality.
Dámy a pánové,
to, co kdysi bylo jen neartikulovanou masou neživé tkáně,
mohu dnes představit jako kulturního a vysoce kultivovaného
Iva salónů.
Rozsviťte.
Nic. Slyšíš, nic to není.
Pět, šest, sedm, osm...
No tak. Chceš, abych tady byl za blázna?
Prosím. Já tě prosím.
V zájmu vlastní bezpečnosti, neponižujte ho.
Vrať se. Slyšíš mě? Nedopustím, abys zničil mou práci.
Jako tvůj stvořitel ti poroučím, aby ses vrátil.
Připoutaný.
Připoutanýjako zvíře v kleci.
Ach, doktore. Cítím se hrozně.
Existuje jediné řešení.
Kdybych našel způsob, jak vyrovnat nevyváženostjeho mozkomíšního moku,
byl by v naprostém pořádku.
Ale jak?
Jak, než bude pozdě?
Ach, Fredericku...
Kdyby jen existoval způsob, jak bych ti...
...mohla ulehčit to utrpení, které prožíváš.
Kdyby jen existoval způsob, jak bych ti...
...mohla pomoct zbavit se toho napětí, jak bych ti mohla dopřát trochu klidu.
Doktore, já mám...
Doktore?
Co se děje?
Doktore...
Kde jste?
Promiňte, doktore. Tenhle telegram přišel, když jste byl pryč.
Myslím, že jsem vám říkal, abyste mě při práci nikdy nevyrušovala.
Omlouvám se, doktore. Myslelajsem, že je to naléhavé.
Víte, každou chvíli tady může být vaše snoubenka.
Cože? Elizabeth, dnes, tady?
Ano. Ihned jí připravím pokoj.
Možná byste si měl vzít kravatu.
Miláčku.
- Jsi překvapený? - Jsem.
- Miluješ mě? - Jestli tě miluju?
Tedy...
- Půjdeme dovnitř. - Miláčku.
Byl to dlouhý den. Určitě jsi unavená. Jenom zaplatím taxikáři.
- Miláčku. - Co?
- Jsi překvapená? - Ano.
- Miluješ mě? - Tedy...
Tedy, půjdeme dovnitř.
- Miláčku. - Ano.
Nic neříkej, chovej se normálně.
- Připravena? - Ano. Myslím, že...
Ano.
Vlastně jsem trochu unavená.
Chtěl bych ti představit své asistenty - Ingu a Aj-Gora.
Těší mě.
- Tohle je moje snoubenka Elizabeth. - Jsem ráda, že vás konečně poznávám.
Snoubenka.
Promiňte, miláčku. Co vy tu přesně... děláte?
Pomáhám doktoru Fronkonstýnovi v laboratoři.
Vedeme tu intelektuální debaty und...
Vlastně jsme právě jednu vedli...
- Mohu...? - Co?
Počkejte chvilku...
Aj-gore, mohl byste mi pomoci s těmi ranci?
Ovšem, vy si vezmete tu blondýnu ajá tu v tom turbanu.
Nechte toho. Mluvím o zavazadlech.
Ano, mistře.
Tudy, dámy.
Bude to dlouhá noc. Budete-li chtít s těmi děvčaty pomoct...
Udělej si pohodlí, jako doma.
Protože my dva tu spolu budeme válčit.
Ano?
Budeme si rozumět.
Jako staří kamarádi.
Co se děje? Ty se bojíš toho ohýnku?
Ten ti neublíží.
Vidíš?
Ty jsi mi ale monstrum.
Vidíš, maminka měla pravdu.
Malí kluci si nemají hrát s ohněm.
Proč? Protože by si mohli ublížit.
Halt!
Nahoru.
Srocení lidu je nepěkná věc.
Und já si myslím, že je na čase, abychom si jedno uspořádali.
Zabijeme to monstrum.
Nebe je mi svědkem... Nahoru.
...že bude proklínat den,
kdy se nahodil jako Frankenstein.
Cože?
Povídám: "Bude proklínat den, kdy se narodil jako Frankenstein."
Uprchl. On uprchl.
Víš, co to znamená?
Miláčku, nesmíš si to tolik brát.
Asi máš pravdu.
Pochopitelně.
Pojď ke mně, jako hodný chlapeček.
Co bych si bez tebe počal?
Máš pokoj hned tady na chodbě pro případ, že bych měla noční můry?
Mám, ale myslel jsem, že dnes v noci bych vzhledem k okolnostem mohl
zůstat tady s tebou.
Chtěl bys mě tu mít takhle?
Tak krátce před svatbou, tak krátce, že už ji máme na dosah?
- Ano! - Božínku.
Nebo
počkáme ještě o něco déle, až se ti budu moci odevzdat bez váhání
a až budu absolutně a bezostyšně a legálně tvoje?
To je tvrdá volba.
Ty jsi taky tvrdý chlap.
Myslím, že máš pravdu.
Ovšem. Já mám vždycky pravdu.
Teď mě polib a popřej mi dobrou noc.
Jazyk pryč.
Dobrou noc, miláčku.
Dobrou noc, zlatíčko.
- Miluju tě. - Já tě taky miluju.
Miluješ mě? Já tě miluju, lásko.
- Spi sladce, miláčku. - Spi sladce.
Dobrou noc, aťtě blechy štípou celou noc.
Vyslal osudový záblesk svého strašného rychlého meče
Jeho pravda kráčí dál
Glory, glory, aleluja...
Kde to jsem?
Kdo jsi? Co jsi zač?
Co chceš? Co mi chceš udělat?
Uklidni se.
Já se tě nebojím.
Chceš peníze? Můj otec je velice bohatý. Svět by ti ležel u nohou.
Poslyš. Do 11.30 musím být nazpět. Očekávám velmi důležitý hovor.
Mluv! Proč nemluvíš?
Co to děláš?
Ale ne, to nemyslíš vážně.
Já se boj...
Ach můj Bože.
Jájsem zasnoubená.
A až to... Ale jájsem ne... Nikdy to nebyl...
Sladké tajemství života
Konečně jsem tě odhalila
Konečně znám to věčné tajemství
Kdybych jen věděla, nač myslíš.
Ty jsi nenapravitelný, co?
Ty můj malý zipáčku.
Tak dobrá.
Sedmička byla vždy mé šťastné číslo.
Pojď sem, ty můj vášnivý obře.
Co je? Co se děje?
To ta hudba?
To bude asi z některé chalupy. Nevšímej si toho.
Kam jdeš? Kam...
Chlapi jsou všichni stejní.
Sedm nebo osm rychlovek a už spěcháte za kamarády.
Vychloubat se a chvástat. Raději drž jazyk za zuby.
Já myslím, že ho miluju.
Podívejte, vrací se. Podívejte, to ta hudba...
Hrajte dál. To dělá ta hudba.
Ta hudba ho sem táhne nazpět.
Pojď.
No tak. Pojď.
No tak. Ty to dokážeš.
Nesahejte na něj! Chce to dokázat sám.
Ty to dokážeš. Dokážeš to.
Prosím tě, ty moje stvoření.
Rychle. Chyťte ho.
Byly provedeny veškeré přípravy k přenosu?
Ano, doktore.
Skutečně to chcete podniknout?
To jediné ho teď může zachránit.
Uvědomujete si, že riskujete svůj i jeho život?
Ano.
Vypínám.
Jak budu vědět, že to stačí?
Doktor řekl 15 minut.
Ani o sekundu víc
nebo míň.
Jak dlouho ještě?
Dvě minuty.
- Co je to za hluk? - Nevím.
- Jakjsme na tom? - Je to skoro u konce.
Ach bože. To jsou vesničani.
Ne! Ne! Prosím vás.
Ještě pouhých sedm sekund.
Ne! Ne!
Ne! Ne! Ne!
- Položte toho muže. - To je to monstrum.
- To není možné. - Ale je.
Říkám vám: "Položte toho muže."
Und kdo si myslíte, že jste,
abyste tyhle lidi komandoval?
Jájsem monstrum.
Ja. Teď vidím, že jste opravdu to monstrum.
Kam až moje paměť sahá,
lidé mě vždycky nenáviděli.
Pohlédli na můj obličej a na mé tělo
a v hrůze prchali pryč.
Ve svém osaměníjsem se rozhodl, že když nemohu vzbuzovat lásku, po níž toužím,
budu namísto toho vzbuzovat hrůzu.
Jsem naživu,
protože mi tento nebohý a pološílený génius dal život.
On jediný ve mně viděl
něco krásného.
A pak,
když už by bylo poměrně snadné vyhnout se nebezpečí,
udělal sám ze sebe pokusného králíka,
aby mi dal klidnější mozek
a poněkud kultivovanější způsob vyjadřování.
To ovšem zcela mění situaci.
Jako představitel místních obyvatel
bych vám rád jako první podal ruku
na znamení přátelství.
- Děkuji vám. - Není vůbec zač.
Und nyní půjdeme všichni ke mně na piškotový dort a trochu vína...
...und do prdele!
Na pilu!
Takže, paní Frankensteinová.
Paní Frankensteinová. Takové hezké jméno.
Ach, miláčku.
Podrž si klobouk.
Cože?
Hned jsem zpátky.
Já ho držím, miláčku.
Ještě pár sekund.
Miláčku, doufám, že ses na tom tátově večírku příliš nenudil.
Pořádal ho jen kv§li tobě a myslel to dobře. Řekni, že se ti tam líbilo.
Miláčku, viděls tohle?
Dalajsem do koupelny speciální koš jenom na tvé košile,
a ten druhýje jenom na ponožky a pokakané prádélko.
Už jdu.
Ten pocitje vzájemný.
Víš, je to záhada.
Dávno jsem se tě chtěla zeptat na něco o té operaci.
Víš, při tom přenosu dostalo to monstrum
část tvého báječného mozku, ale co jsi od něj dostal ty?
Ne. Tomu nevěřím...
Sladké tajemství života
Konečně jsem tě odhalila
Titulky Visiontext: Jan Edlman
CZECH